Виктор Юго
Te Deum, 1 януари 1852 г.

Превод от френски: Кирил Кадийски, 2002

chitanka.info

Да служиш, отче, в храма, когато вън гърмят,

е дързост нечестива.

Приклекнала зад тебе, мълчи самата смърт

и хитро се присмива.

И ангелите тръпнат от тоя сън зловещ —

не в ада ли сега са! —

пред тях един епископ да пали свойта свещ

с фитила на фугаса.

Твой блян е нова митра, сенатът — също блян,

и как ще те помажат.

Но как ще благославяш, когато е облян

все още в кръв паважът.

На Геслер вечна слава! Да гине Вилхелм Тел!

Ври, орган на възторга!

Архиепископ, който за нов олтар е взел

порутената морга.

Щом кажеш: „Тебе хвалим, о, Господи пресвят,

сред войнствата небесни!“ —

в мъглата на тамяна те лъхва остра смрад

от рововете пресни.

И ден, и нощ гърмяха, разстрелваха наред —

мъже, жени, дечица!

И не орелът вече, над храма е въззет

картал — злокобна птица.

Не спирай, благославяй убиеца убог;

а вие, жертви, спете!

Престъпници и траур! Но Бог — самият Бог! —

презря те и прокле те!

Осъдените плават, ще спрат — ужасен дял! —

в Алжир или Кайена.

А Бонапарт в Париж е, но кой не е видял

и в Африка хиена.

Работници, орачи, в каторга ще се мре,

на кой не му е ясно!

Но ти, архиепископ Сибур, се взри добре

наляво и надясно:

продал душата своя, Христа ще продадеш,

че в твойта свита хитра

Предателство е дякон, протойерей — Грабеж,

подлецо, кривнал митра.

Убийството до тебе пак „Огън бий!“ крещи

и гледа най-невинно!

И дяволът потира държи и знаеш ти,

че там пламти не вино.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.